Otte amerikanske soldater i Irak er blevet dræbt af vejbomber.
Fire blev dræbt, da deres bil blev ramt nord for Bagdad,
mens en blev dræbt af endnu en vejbombe i Tikrit.
To blev dræbt og tre såret,
da deres enhed blev ramt af en bombe i Bagdad.
En ottende soldat blev dræbt, men ikke i kamp, og den sag efterforskes.
Mindst 3.555 amerikanske soldater er omkommet,
siden krigen i Irak begyndte i 2003.
OFFENTLIG MENINGSMÅLING OM PRÆSIDENTEN
TRO PÅ SEJR I KAMPEN MOD TERROR
STADIGT FLERE ANGREB
JAN: 56 FJENDTLIGE AKTIONER FEB: 83 FJENDTLIGE AKTIONER
MAR: 112 FJENDTLIGE AKTIONER
FRAVÆRSLISTE
ANX Et amerikansk nyhedsbureau
Washington DC 10.00 lokaltid
Senator Jasper Irvings kontor
En til. Det var det. Tak. Her er mit kort.
Tak, fordi du ville komme.
Senator?
Helt sikkert.
Han kan tage imod Dem nu, ms. Roth.
- Undskyld? - Senatoren.
Okay.
Godmorgen, Janine.
Det eneste gode ved morgenen er, at den slutter klokken 12.
- Sid ned. Vil du have kaffe, te eller vand? - Nej, tak.
Det er dejligt at se dig. Tak, fordi du ville komme.
- Senator? - Marcia, kommer du med noget kaffe?
Jeg læste din artikel om PR-konsulenter og politikere.
- Gjorde du? - Det var egentlig en ret god artikel.
Med en frisk vinkel på tingene.
Tak.
Venter vi på din PR-pitbull?
Nej. Det er bare os to. Der er ingen til at afvise dine listige spørgsmål.
Så kun os to altså. Det må jeg sige.
Du kaldte mig jo partiets fremtid. Nu gengælder jeg den tjeneste.
- Sådan så jeg det bare for otte år siden. - Du skal have tak alligevel.
Som det går dit parti nu, kan beskrivelsen jo være negativ?
- Jeg fik jo 77% af stemmerne. - Nå, ja. Hvordan kunne jeg glemme det?
- Du ved godt, jeg skriver en kronologi...? - En detaljeret tidslinje om krigen mod terror.
Hvis den bliver som alle de andre kronologier i år,
bliver den starten på en endnu længere liste over de fejl, der er blevet begået.
- Den kan bare en liste over fakta. - Som I så vælger og vrager fra.
- Du stoler ikke på os. - Jeg stoler på dig.
- Det er derfor, vi er her. - Og hvad er det, vi skal diskutere?
Om du vil skrive en ærlig og oprigtig artikel igen,
i stedet for at minde de få, der læser dem, om, at vi har kæmpet en krig de sidste seks år.
Det vinder man jo ingen priser for.
Hvad er historien?
Den handler om en ny plan, der skal sættes i værk i Afghanistan.
En ny plan?
En ny plan, der vil vinde krigen, og - selvom det lyder som en kliché -
folkets hjerte og sjæl.
- Hvad går den så ud på? - Jeg kan ikke fortælle dig alt.
- "National sikkerhed". - Men nok til, at du kan skrive om,
hvad vi laver i Afghanistan nu - ikke for seks år siden, men nu -
og hvordan vores indsats kan kulminere i sejr.
- Hvad går det her ud på? - "Det her"?
Mødet.
Det er mit oprigtige forsøg på at holde pressen bedre orienteret
og på at skifte fokus fra fortiden til fremtiden,
anerkende fejlene og tale åbent om, hvordan vi retter op på dem,
lidt efter lidt.
- Hvor lang tid har vi til rådighed? - Jeg har til kl. 11.
En hel time? I må være gået i panik.
Nej, nej. Vi er bare fast besluttede.
Afghanistan 18.30 lokaltid
Bagram Lufthase
Hør efter.
- Finch, er I okay? - Ja, sir.
- Hvad med knæet? - Jeg er klar til march.
- Fint. Rodriguez? - Klappet og klar, sir.
Godt. Tag bare noter og stil spørgsmål. Først de gode nyheder.
Al-Qaeda and Taliban er nu reduceret til små grupper.
I skal ikke tro på alt i aviserne.
Takket være vores indsats er fjenden nu meget mindre
og meget svagere, end da vi først kom hertil.
De dårlige nyheder. Vi har ikke knækket halsen på dem og afsluttet det her.
Jo længere vi tøver, desto sværere er det. Husk von Clausewitz.
Kæmp aldrig for længe mod den samme fjende, eller han vil...
- Tilpasse sig taktikken. - Nemlig.
Som eksempel siger efterretningerne også,
at Al-Qaeda i Badakhshan-provinsen forsøger at åbne en ny front.
- Kan de lokale ikke ordne det? - Det er problemet.
Ingen deroppe er stærke nok til at kæmpe mod fjenden,
og Karzai lader dem sgu ikke rejse nu.
Hvorfor gør fjenden det nu?
De vil etablere sig som en legitim kampstyrke for folket.
Hvor kommer de fra?
De beder familierne om at give dem deres sønner.
Ellers bliver sønnerne henrettet på stedet. Det er det første.
Så er der Irak. Qaeda og Taliban sender kamptrænede soldater...
- Hvilken vej sender de dem, sir? - Det kan jeg ikke fortælle dig.
I ved allerede for meget.
Så bevæger jihad- og wahhabi-terrorister sig gennem shiit-territorium?
Lad os bare sige, at fjenden bliver både stærkere og værre.
Nu skal vi ind på livet af dem og knække halsen på dem.
I bliver landsat fra luften i Badakhshan-provinsen.
I etablerer en angrebslejr ved Pamela Left,
et 2.500 m højt højdedrag med 360° udsigt over dalen nedenfor.
Fjenden er lige så opsat på det sted, som vi er,
så vi har ordre på at indtage det først, før sneen smelter.
Tjek jeres kort. Der ligger en god landingszone. Har I det?
- Forstået, sir. - I slår lejr og får kommunikationen op.
Etabler satellitforbindelse. I venter. Er I så heldige at støde på fjenden,
så vis dem, hvad fuld ildkraft vil sige. Er det forstået?
Tag varmt tøj på.
Vi er rigtignok under pres, hvad?
Et universitet i Californien 7.00 lokaltid
Professor Stephen Malleys kontor
Godmorgen.
Skal jeg lukke døren, eller...?
Hvad tror du selv, Todd?
Det er uetisk at bede mig hente kaffe til dig.
Det er ikke værre, end at jeg skal se på den skjorte.
Det er en ægte Reyn Spooner. Den kostede 89,99. Eller var det 69?
- Nå? Jamen så må du meget undskylde. - Det er okay.
Hvorfor har jeg bedt dig komme så tidligt og oven i købet med kaffe?
Mit sporadiske fravær.
Det lyder som titlen på en bog om dit semester, ikke?
Den var god.
Ja... Jeg ved det ikke.
Jeg har aldrig haft så travlt før i mit liv.
- Med hvad? - Altså alle de andre fag.
- Det her er dit hovedfag. - Og der er også en ung dame.
Nå? Hende, du kæmper for at komme til at sidde ved siden af til mine timer?
Næ.
- Hvad har du ellers travlt med? - Formanden for min studenterforening.
- Hyldet være høvdingen. - Du kan da godt huske, hvordan det var.
Fire dages weekend og hele halve timers terpen...
- Sådan er det ikke. - Du spurgte, hvad jeg kunne huske.
Skal det ikke både være socialt og akademisk? Du ved, to uddannelser under ét?
Hvis du ikke kan afveje de to ting, burde du ikke være her.
Jeg tror også, at de fleste, der siger sådan,
er dem, der vil retfærdiggøre 30.000 om året for alle deres C'er.
Okay, min ven.
Du får gode karakterer i mange af dine eksamener,
men du har kun været til otte lektioner.
Det ville være helt fantastisk, hvis vi kun havde mødtes en gang om ugen.
Hører fraværsprocenten pludselig med til min karakter?
Hej, Todd.
Vil du have et solidt B for resten af semesteret?
Ikke noget med plus eller minus, men et bundsolidt B?
Det kan jeg give dig. Lige nu og her.
Ikke noget pis.
- B for hvad? - For ikke at komme til flere timer.
For ikke at læse ét eneste ord, jeg beder dig om.
For ikke at melde dig til flere af mine lektioner resten af din tid her på universitetet.
Et B for ingenting altså?
- Bare sig ja, så er mødet hævet. - Det ville de fleste jo være ellevilde med.
- Men dem skal jeg ikke mødes med. - Jeg tror, jeg ved, hvad du har gang i.
Der er en anden mulighed. Med to dele, der ikke kan diskuteres. For det første
kommer du hver dag til alle lektioner fra nu af.
For det andet lader du mig fortælle dig om de sidste to, der gav mig håb.
Måske kan det forklare dig, hvorfor jeg bad dig komme i dag.
Vi hænger her bare og vender for at følge efter.
Du er bare verdens langsomste.
- Sådan. - Bare en tur ud i det blå.
Hvorfor er du mere bange for skyer end for kugler?
Jeg vil hellere blive skudt end at falde ned.
Tror du, du er hurtig?
I har sat jer noget af et mål for.
Men målet gælder Afghanistans fremtid
og er bare fis i en hornlygte, hvis ikke vi løser det militære problem.
Vores specialstyrke indtager højlandet
i nøglepositioner i hele Afghanistan, før sneen begynder at smelte.
Og hvorfor skal det militære indtræffe først?
Fordi vi først skal udslette fjenden,
før vi kan gå i gang med at puste liv i det nye demokrati.
- Så I dræber folk for at hjælpe folk. - Det sagde jeg ikke. Jeg sagde "fjenden".
- Du skal ikke tage det ud af sammenhængen. - Undskyld. Jeg opsummerede bare.
I 2002 sagde du: "Taliban er godt og grundigt knækket," og så et rungende bifald.
"Missionen er fuldført." Med småt.
Det var en fejl.
Nu ved vi, at en knækket fjende stadig kan kravle,
og vi ved, at fjenden lærte noget af det første knæk, vi gav dem.
Du tager det altså for givet, at de bliver knækket igen.
Ellers holdt vi to jo ikke møde, vel? Bliver det ved sådan her i en hel time?
Jeg stiller bare spørgsmål.
Kan du give mig bare ét eksempel på, at fjenden har fået en lærestreg?
De har indset, at vi kæmper på to fronter.
Og historisk set bliver den slags hybris altid straffet.
Så vi lancerer en ny strategi, hvor vi indleder slaget med militæret.
Det gælder om at indtage højdedragene.
Den, der indtager dem, er også den, der kan observere,
og har fordelen ved angreb og muligheden for at præsidere.
- Præsidere? - Derfor byggede romerne fæstninger.
For konstant at være der og dermed undgå konstant vold.
Så som romerne skal vi altså være der for evig tid?
Jeg sagde "konstant", ikke "permanent".
Vi må udvise samme udholdenhed som oprørerne, ellers overlever de os.
Med den sikkerhed kan vi bygge skoler og klinikker...
- Hvilken rolle spiller NATO? - Godt spørgsmål. Hvor er de?
Vi kan ikke vente på, at de beslutter sig, så vi iværksætter den nye strategi nu.
Hvorfor lige nu? Hvorfor ikke for et år siden? Eller for 2-3 år siden?
Det er der to grunde til. For det første ser satellitter og droner
ikke alt det, som de er opreklameret til.
Det ved alle og enhver. Bare google "Predator".
- Den anden grund er ubehagelig. - Betyder det "uofficielt sagt"?
Indtil videre, ja.
Okay.
- Iran. - Hvad har de nu gang i?
Bortset fra at bygge atomvåben og forhandle med Nordkorea
og fortælle Israel, de ikke ved, hvad holocaust vil sige?
De lader wahhabi-oprørere rejse fra Irak til Afghanistan
ad den mest direkte rute.
Gennem Iran?
- Er det bekræftet? - Af deres dementier, ja.
Bevis på, at en ny ond cirkel faktisk findes.
1.300 år med mord mellem sunni- og shiah-muslimer lægges til side,
så de kan dræbe flere amerikanere flere steder.
Er det her stadig uofficielt? For det er en historie i sig selv.
Det kan diskuteres. Forstår du, hvad jeg siger?
Ekstremisterne slutter sig sammen imod os.
Vi må minde amerikanerne om, hvem deres fjender er.
Har du bevis på, at de rotter sig sammen, eller siger du, at de potentielt...?
Du skal ikke undervurdere, hvor skræmmende udviklingen er.
Den udgør en betydelig trussel mod landets sikkerhed, og det kan du godt citere mig for.
Nu, hvor Iran har atompotentiale, kan vi ikke...
Når du siger "atom", lyder det som en skræmmekampagne...
Den mening kan du have i din stilling. Men ikke i min.
Det er mit ansvar og en del af mit job at beskytte det amerikanske folk,
og derfor starter vi den nye strategi nu.
Hvornår starter den?
For ti minutter siden.
Det er forstået.
- Hør efter. - Sir, vi er to minutter væk.
To minutter. Lad våbnene.
- Der er et gammelt luftværnsvåben. - En antiluftværnskanon på højderyggen.
Natkikkerter!
Alt er i orden, sir. Dronerne tog billeder i går aftes.
Det er en gammel, rusten 23-millimeter med ødelagte løb.
- Men du har øjnene med dig. - Rusten og ødelagt. Fungerer slet ikke.
Ødelagt. Af hvem?
Det vigtige er, den ikke kan skyde.
Hvad?
En gammel antiluftværnskanon, der ikke kan skyde, kan være en grim fælde.
Jeg ser den slags fra luften hele tiden. Vi kalder det for "Affalds-ghani..."
Læge!
Hvad retning?
Vi bliver beskudt. Mayday.
Giv mig din finger.
Drej mod den.
Land!
- Hvad var det, de hed? - Ernest og Arian.
Som herrefolket - arierne?
Han stavede det med et "i". Hvorfor?
- Det er sgu da ironisk, ikke? - Hvad?
At en, der hedder Arian, er...
Afrikansk-amerikaner.
Gør det nogen forskel? Fokuser på det amerikanske.
Okay. Så de spillede baseball, hvad?
Ellers havde de ikke råd til at gå her.
Stipendiat-atleter. Kan du finde to fyre, der er mere anderledes end mig?
Hvad?
Professorer er ikke lærere, de er sælgere.
- Okay. Så hvad sælger du? - Dig, til dig selv.
Du behøver altså ikke gøre mig nogen tjenester, vel?
- Hvordan ikke? - Hvorfor du ikke skal gøre mig tjenester?
Hvorfor er du blevet ligeglad?
Rørte det mig, da jeg kom til forelæsningerne?
Ja. Du både kom og lod dig involvere.
Du læste alt, jeg gav jer for. Du hungrede.
Du gik i struben på enhver diskussion. Hvorfor gør du ikke det mere?
Jeg har allerede svaret. Der er så meget, piger...
Pis og papir. Kom nu, Todd.
- Kom nu. - Jeg vil ikke såre dig.
Hej, vi har en hel time.
Du skal ikke spilde tid på at skåne mig. Jeg har ikke tænkt mig at skåne dig.
Tak. Du er en rigtig festlig fætter.
Okay. Kom så.
- Sig det. - Okay.
Politisk videnskab. Bortset fra psykologien, hvad videnskabeligt er der så ved det
andet end hvor meget pis vælgerne vil sluge, før de lader sig mærke med det?
Det videnskabelige er jo bare, hvordan man vinder.
Ikke hvordan man leder eller gør noget godt, men om at vinde.
Uanset hvor dum, hyklerisk eller kriminel, man ser ud.
Giv mig et eksempel.
Okay. Som kandidaterne til præsidentvalget.
De siger, de stiller op ved højlydt at erklære, at de ikke er efter præsidentembedet.
Ikke? Hvad fanden er det for noget pis?
- Det er et ældgammelt kneb. - Næppe, for...
Okay, jeg var hooked, da vi læste om de gamle filosoffer.
Grækerne. Der var jeg helt med på den. De var bare fantastiske.
Men et eller andet sted... røg jeg af sporet.
- Har du været i Grækenland? - Nej.
Nej, for så ville du vide, at deres regering får vores til at ligne en fremtidsvision.
Er det ikke min pointe?
Hvis Sokrates, Platon og Aristoteles ikke kan klare skærene, hvad skal Todd så gøre?
Brokke sig? Give op?
Jeg betaler skat, jeg overholder færdselsloven...
Det er da fint. Men jeg tænkte nu i større sammenhæng.
Hvordan større? Som at være medlem af Kongressen?
- Det er da i hvert fald større. - Ja. Fedt nok.
Så jeg kan være en af de - rent ud sagt - skiderikker, der laver vores love?
En fedtnakke, der har samme skilning som alle andre?
Ham, der aldrig siger noget, men som altid knevrer løs?
Skal jeg så være ham, der belærer dig om moral,
mens en assistent gokker mig af under bordet? Ja, det lyder sgu da fedt.
Ham, der gemmer en million og græder som pisket, når han bliver knaldet.
Og hvor mange bliver aldrig knaldet?
Hvis det er større end at være en almindelig fyr med et almindeligt job, så op i røven.
Ja, det var der, jeg stod af.
Du fik mig næsten overbevist.
- Du overbeviste mig næsten. - Hvad?
Om, at du virkelig ved, hvad du snakker om.
Du er god til at formulere dig. Men det ville være bedre, hvis der var lidt sjæl bag.
Hvis det, du sagde, bundede i erfaring,
hvis du havde banket på hos folk, stoppet kuverter og været til vælgermøder
og i det hele taget risikeret noget.
Løber jeg en risiko ved at stoppe kuverter?
Langt mere end ved bare at snakke.
Ernie.
Makker.
Der er fjender på Pamela Left.
- Hvor mange? - De blev beskudt med geværer og granater.
Der er døde og sårede, og de kunne ikke lande ved målet.
- Hvor landede de så? - Tre km syd for det.
Helikopteren er smadret, og vi savner to mænd.
- Start med det. Hvem er savnet? - Finch og Rodriguez.
De mener, at de faldt ud over kanten kort før den planlagte landingszone.
Det er ikke til at sige, om de overlevede.
Ernie.
Makker.
Arian!
Din fede idiot.
Hvor slemt er det?
Slemt. Kan du nå mig?
Jeg sidder fast. Mit ben sidder i klemme.
Hold ud.
Vi sender redningshelikopteren, men på en kurs halvvejs mellem Pamela Left og os.
Bed dem vente, til vi ved, hvad der foregår. Kan du se noget?
Jeg ved ikke hvor længe. Der er en koldfront på vej med masser af sne...
Jeg vil se så meget, jeg kan, så længe jeg kan.
- Hvornår kan vi være fremme? - Jeg har et Warthog,
der er 20-25 minutter om at nå frem, men...
Gør det.
Jeg gad godt tale med det røvhul, der sagde, bjerget var sikkert nok.
Afghansk terræn kræver, at små grupper etablerer fremskudte operationspunkter.
Jeg har hørt om operationsbaser, men ikke om operationspunkter.
- "Punkt" lyder mindre end "base". - Fordi de er mindre.
- Hvad? Sig det. - Undskyld. Nej...
Det er bare... Det lyder som Pentagon-snak for "lokkemad".
Vi sender jo ikke bare én eller to mænd hen til det bjerg, vel?
- Men lige nu slås vi i små enheder. - Siger han fra sit kontor med klimaanlæg.
Sådan er krigen, og desværre overlever civilisationer ikke gennem manglen på vold.
Så nu vil I altså se stort på diplomatiet i udenrigsministeriet?
Vi blev angrebet.
Man reagerer ikke på et angreb med diplomati.
Bin Ladens ide om diplomati er ikke at filme halshugningerne.
Saddam overtrådte 16 FN-resolutioner, og FN reagerede
ved at udstede 30 gange "skarp afstandtagen" fra hans adfærd.
Samtidig handlede Frankrig, Kina og Rusland videre med ham.
Men vi gav jo Saddam de våben i 80'erne?
- Men nu er vi jo her. - Ja, og er det ikke vigtigt at se på, hvordan...?
Hvordan og hvorfor er lige meget nu. Vi må bevæge os fremad.
Vi kæmper mod en ondskab, der tror, de sidste 1.300 års fremskridt
er kætteri, der skal straffes med døden.
Hvis du ikke synes, den slags skal udslettes...
Jeg vil da også gerne have Bin Laden ryddet af vejen,
men jeg forstår ikke, hvordan du bare kan affeje fortiden.
Hvad, der er vigtigt og relevant,
er implementeringen af en ny strategi, der kan vinde krigen,
en krig, vi ikke må tabe.
- Men vi vinder den jo ikke. - Endnu.
Det kan den her strategi ændre på.
Hvad med en strategi, der får vores soldater hjem?
- Altså at trække os? - Kan vi ikke det?
Okay. Lad os tænke det igennem.
Vi rejser, og Afghanistan falder i Talibans hænder igen.
Men nu er Taliban blevet til noget langt mere ondsindet og mægtigt,
fordi de nu fører 2-0 over supermagterne.
De slagter dem, der stemte, og som var dumme nok til at stole på os.
Håbet er ude for millioner af afghanere, og det er slut med amerikansk troværdighed,
slut med USA som en retfærdens magt her i verden.
Når vi så er nødt til at tage om to år - og du kan roligt citere mig -
kæmper vi mod et smadret Irak, et håbløst Afghanistan og atommagten Iran.
Hvor mange tropper behøver vi så? Du kan godt lægge nogle nuller til.
Vent... Må jeg tale frit fra leveren?
I vil til at implementere endnu en ny strategi
uagtet de menneskelige eller økonomiske omkostninger, fordi I mener...
- Vi har overvejet de menneskelige tab. - Hvad anslog I så dem til?
Strategien er baseret på tålmodighed og beslutsomhed.
Den placerer vores soldater på steder, hvor de kan dræbe fjenden,
så vi kan komme til at genopbygge landet.
Tager det ti år, bliver vi så længe. Vi gør, hvad der skal til.
"Hvad der skal til."
Hvorfor tog det så tre år at armere vores Humvee'er?
- De er jo armeret nu... - Men det giver ikke samme beskyttelse.
Hvorfor holder præsidenten på at bruge milliarder på ubåde og kampfly,
som slet ikke kan bruges i krigen?
- Hvad tror du, jeg arbejder på? - Og hvorfor sendte vi 150.000 soldater
til et land, der ikke har angrebet os, og et fåtal til det land, der gjorde?
Hvor mange gange skal din type stille lige det spørgsmål?
- Til vi får et svar. - Okay. Så hør her...
- Irak var næsten et førsteverdensland. - Nemlig, "var".
Vi indtog det, fordi vi var overlegne.
Afghanistan var, er og vil altid være definitionen på et tredjeverdensland.
Store arméer er kørt fast der, før Alexander blev "den store".
Indtog vi Irak? Hvordan er jeg gået glip af det?
Vi indtog det militært.
Vi begik fejl.
Kæmpe fejl, der aldrig må glemmes.
Hvem kunne have vidst for seks år siden, hvad og hvornår noget skulle gøres,
da vi så vores fly ramme vores egne bygninger?
Kan du huske, hvor bange vi var for, hvad fjenden ellers kunne finde på?
Hvordan alting pludselig var i fare?
Familie, venner, børnehaver...
Floder, broer, atomanlæg.
Husker du, hvordan terror farvede den følgende morgen i farver, vi slet ikke kendte?
Og ti tusindvis er døde siden da på grund af den frygt
og de fejl, den afstedkom.
Men spørgsmålet, der stadig holder mig vågen om natten, er,
hvad gør vi nu? For det skal jeg jo kunne svare på.
Pis.
Første deling?
Du godeste. De rykker ind.
- De lever. - Okay.
- Det er bare sneen, der fyger. - Pas på min flanke.
- Få fat i piloten. Hvornår er han her? - De sagde 18 minutter.
Det er syv minutter siden. Få så fat i piloten nu.
Redningshelikopteren afventer på ordre fra dig.
Så Ernest og Arian meldte sig frivilligt?
Er det et spørgsmål eller en beskyldning?
- Det er bare et spørgsmål. - Ja, de meldte sig frivilligt.
De er adrenalintyper. De kan lide det ekstreme...
Nej, Ernie og Arian er ikke adrenalintyper.
Det, jeg talte om, var frygtløst,
at være rædselsslagen, men at tvinge sig selv videre.
Det er da mod, ikke?
Men den ægte slags.
Hvad er du bange for? De fleste er bange for ikke at få et job,
for at flytte ind hos forældrene eller for at betale studiegælden af.
Det skræmmer mig.
Eller den indre stemme, der hele tiden siger: "Skal jeg gøre mere med mine talenter?"
"Får jeg mest muligt ud af min tid her på Jorden?"
Jeg tror, alle stiller den slags spørgsmål.
Mange af os er bange for svarene.
Kan du huske anden eller tredje forelæsning, jeg holdt,
dajeg bad dig svare på noget?
Du sad i den side, hvor I sidder, når I ikke har lyst til at sige noget -
tæt nok til at være engageret,
men langt nok væk til, at jeg ikke kan se jer og bede jer svare.
Det hedder at være flov. Du spurgte, hvad jeg syntes om teksten.
- Jeg sagde, jeg ikke havde læst den. - Men pr. Refleks.
Ingen undskyldninger. Bare ærligt.
- Jeg var bare bange. - Men du tvang dig selv videre.
Og kan du huske, hvad det var, vi diskuterede?
Man prøver at lukke af for alt det pinlige.
Det handlede om den klinik, som de var ved at åbne på Adams.
De delte rene, gratis kanyler ud til narkomaner.
En klasse på 80 syntes, det var en god ide.
De tænkte: "Ja. Stop smittefaren, og skær ned på kriminaliteten." Du sagde...
Hvis vi bruger skattepengene på at hjælpe folk med at begå lovbrud på en bedre måde,
hvorfor så ikke bygge en bane til spritbilister på motorvejen?
Det er et større problem end narkoen.
- Samme logik. - Du taler om økonomi.
Ja, og jeg taler også om sikkerhed.
Du læste ikke engang opgaven.
- Nej, men jeg kan stadig tænke. - Han har ret.
Jeg kan også lave rav i den, hvis jeg vil.
Men ham, der ikke havde læst opgaven og indrømmede det,
blev centrum for en af de mest spændende diskussioner, jeg har været med til.
Hvad er der blevet af ham?
Så du tror, at antallet af soldater i Afghanistan lige nu er nok?
Ja. Og en stor del af, hvorfor vi kan gøre mere med mindre i Afghanistan,
bortset fra de efterretninger, vi har for området,
er takket være specialstyrkernes overlegenhed.
De er bare professionelle.
Det minder mig virkelig om Abrams i '68.
- Abrams? - Ja. Kan du huske det?
- Hvor længe siden er det? - "Vi kan ikke slå Vietcong i store kampe,
så vi sender mindre grupper ud, som de bare må angribe."
"I det mindste kæmper vi." 58.000 faldne vidner om, at den strategi ikke gik så godt.
Hvad er dit problem med evolutionen?
Med kompetente specialstyrker, der får fjenden frem fra skjulet?
- Enhederne er jo små. - Og det er jo netop pointen.
Abrams. Optager du alt fra History Channel, eller hvad?
Nej.
'68 var mit første år som journalist. For universitetsavisen.
- Liberal avis? - Ja.
- Jeg mistede aldrig interessen. - Der var jeg heldig.
- 1968. - Du var seks år.
Men læste som en i sjette klasse.
- 40 år i den her ballade. - Det behøver du ikke sige højt.
40 år betyder, at du har nok erfaring til at vide, at vi står ved et vendepunkt.
Amerikanerne er nødt til at forstå,
at det ikke kun er et valg at stoppe oprørerne, men en moralsk forpligtelse.
Vi kan simpelthen ikke tillade, at deres form for ondskab og terror spreder sig.
Og gennem præcise militæraktioner kan vi tage det vigtige første skridt.
Første skridt? Men hvad er det så, vi har gjort de sidste seks år?
2. verdenskrig varede mindre end fem.
Vend dig om.
Jeg skal se på dit ben. Se, om det er et åbent brud.
- Du besvimer ikke! - Okay.
Du skal have en årepresse på.
Jeg kan kun bruge den ene hånd.
- Klem ballerne sammen, makker. - Pis.
Redningen er på vej.
Det kan ikke diskuteres.
Hvis amerikanerne skal acceptere endnu en ny strategi,
skal de have mere end bare vage indrømmelser om fortidens fejltrin.
Kan du fortælle mig, hvor du selv synes, vi begik fejlene?
Med vor tids værste efterretninger.
Beslutningstagere, der aldrig har været i krig.
Dårlig PR.
I havde fede tider med Abu Ghraib. Det var bare frit valg på alle hylder.
Har du været i aktiv kamp?
- Seks år i efterretningstjenesten. - Men ikke i infanteriet?
Det ved du jo. Jeg kom først i min årgang på West Point.
Jeg var god til efterretninger. Skal jeg undskylde for, hvad jeg er god til?
Nej, det ville jeg aldrig gøre.
Her sidder vi og har en intelligent samtale om krig og politik,
og det er lige gået op for mig.
Du vil ikke kunne proppe en rigtig historie
ind mellem "landet, der flyder med mælk, honning og fede mennesker"-stoffet
og al underholdningen på dit netværk.
Måske bliver jeg nævnt ganske kort
fra hende nyhedsoplæseren med appel og det store hår.
Undskyld, men er det Summer Hernandez-Kawalski?
Hedder hun virkelig det?
Hvad er der sket med jer?
- Hvornår er I blevet en flok vendekåber? - Hvad?
Vendekåber. I vender, som vinden blæser.
Hvornår begyndte I at forvirre flertallets mening med den rigtige?
Lidt som da vi støttede invasionen af Irak?
Støttede? Næ, nej.
I var med til at sælge den. Dit netværk førte an i alle rapporter om invasionen af Irak
med stort flag på skærmen og den gæve marinesoldat,
den amerikanske ørn, der fløj mod Aaron Copland.
Både I og vi troede, at Irak var den rigtige fjende.
I bad os om at stole på jer, fordi soldaterne var i farezonen...
Dit netværk viste den tillid uden at tøve.
Vi viste jer den tillid.
Vi var begge... Janine.
Vi satte begge to soldaterne i farezonen.
Nu har jeg indrømmet mine fejl. Hvornår gør du det samme?
- Du har senator Skilken på linje to. - Tak. Bed ham lige vente.
Vi spiller jo på en måde for samme hold.
Vi er holdkammerater. Vi har begge to et ansvar.
Du har allerede solgt krigen. Nu beder jeg dig om at være med til at sælge løsningen.
Jeg er nødt til at tage det opkald.
Du kan bruge telefonen herinde.
Tror du, jeg giver dig lov til at høre mig bede om penge?
HARVARD UNIVERSITET
Hvis jeg skal vælge mellem retfærd og fred, vælger jeg retfærd - T Roosevelt
HVEM ER HVEM I WASHINGTON
CAPITOLS UNGE LØVER
Af JANINE ROTH
Irving satser i høj grad på at være det næste og bedste håb
for republikanernes fremtid,
som han på små, men betydelige måder allerede er begyndt at omdefinere.
- Hvad venter de på? - Måske vil de fange os, mens vi er i live.
De skal bare finde ud af hvordan.
Træk vejret.
Okay. Hold et sætter standarden.
Emnet, de har trukket, er...
"Hvilket udenrigspolitisk koncept
kan bedst bruges herhjemme til større fordel?"
- Godt, det ikke er os. - Værsgo. 15 minutter, knald eller fald.
Det er rigtig flot.
Mand!
- Hvad? - Er du okay? Er du klar til det her?
- Ja. - Træk vejret.
- Det gør jeg også. - Træk vejret.
Tilgiv min makker. Han er så desperat efter, at jeg får en god karakter,
at han enten tisser i bukserne eller sluger tungen.
Ved I, hvorfor de droppede positiv særbehandling? Hans karakterer.
- Hvad med dig? - Hvad er der med mig?
Dem, der ikke kan, underviser, du ved.
Er livet som professor virkelig at få mest muligt ud af dine talenter?
Er det dine talenter?
Der fik du mig.
For 30 år siden havde jeg nogle helt andre ideer om,
hvad det her job ville indebære.
Jeg ville udgive teorier, der ville oplyse tusindvis af folk.
Universitetsfolkene ville være så imponerede,
at de ville give mig sæsonbilletter for at sørge for, at jeg blev.
- Det er ellers noget af en dagdrøm. - Ja, ikke?
Ingen læser, hvad jeg udgiver. De studerende spørger mig til råds,
men skolen staver stadig mit navn forkert.
- Er du her så stadig på grund af pengene? - Pengene? Du godeste, nej.
Jeg er her endnu, fordi jeg er egoistisk.
Jeg er egoistisk efter de sjældne øjeblikke, hvor man har en i sin klasse,
der har et sjældent talent for at kunne udrette noget stort.
Mine talenter er ikke mine teorier, men min evne til at genkende potentialet hos andre
og måske give dem det skub, de har brug for.
- Tror du så, jeg er en af dem? - Hvad tror du selv?
Kunne Ernest og Arian vise dig, at de var sjældne? Hver dag altså?
Blot nok til at kvæle enhver tvivl. Forskellen mellem dig og dem er,
at du har et naturligt talent. De havde de ikke.
De måtte virkelig knokle for det. Det faldt dem ikke let.
Og de var også stjerner på baseball-banen? Jeg gad godt være dem.
Nej, de gad godt være dig.
De gik på gymnasier hjemme, hvor de voksede op,
forfærdelige steder, der er helt anderledes fra de skoler, vi har gået på.
Metaldetektorer ved alle døre, lærere, der gik med tåregas.
De hæslige steder gav dem ikke én chance.
- Jeg så det samme i Vietnam. - Hvad?
De første, der melder sig, er dem, landet ikke behandler ordentligt.
Ernest og Arian voksede op i de kvarterer,
hvor folk slagter hinanden for de mest latterlige ting.
"Du voksede op to gader fra mig." Bom!
"Dine hjulkapsler er bedre end mine." Bom!
Hvad gør de, når de får hevet sig selv op og kommer helskindet væk derfra?
Kæmper for det samme land, der ignorerer den slags nabolag,
medmindre der er oprør eller for mange skyderier.
På den anden side er der også unge, der kan udnytte alle de gaver, landet har.
- Som mig? - De er normalt de første
til at tage et stort skridt tilbage, når det gælder om at melde sig frivilligt.
- Er du ved at rekruttere mig? - Hvad mener du?
Du solgte hæren til Ernest og Arian, og nu prøver du at sælge den til mig.
Tre fyre på det billede kom aldrig hjem igen.
En af dem sidder inde på livstid.
Vil du vide, hvad det værste sår, jeg nogensinde har haft, er?
54 sting efter en demonstration i Chicago, efter jeg kom hjem.
Jeg gjorde det modsatte af at rekruttere Ernest og Arian.
Billiger jeg, hvad de gjorde? Er jeg enig i det? Nej.
Det knuste mit hjerte. Men jeg hylder deres bevæggrunde.
De troede, den bedste måde at ændre tingene på i USA, var at kæmpe for landet.
Engagement. Engagement er det udenrigspolitiske koncept,
vi gerne vil bruge herhjemme.
Vi er ret ferme til det i udlandet.
Vores udenrigsminister har rejst længere end nogen anden nogensinde,
og vi har flere ambassader end før.
Er det ikke bare, fordi det nu er så let at flyve?
Og er der ikke bare flere lande nu, som vi kan have ambassader i?
Vi kan vælge ikke at flyve og ikke at anerkende de nye lande.
Men vælger vi at gøre det, er det jo engagement.
Vi er jo ret godt til at engagere os uden for vores egne grænser,
selvom vi har haft store fiaskoer.
Såsom?
9/11 og Rwanda.
Somalia. Der er også et kommunistisk land 145 km fra Miami.
Det tager mere end et kvarter at tale om.
- Intet land er perfekt. - Alle lande skal stræbe efter at være bedre.
Hør, makker, hvis det er okay med dig,
vil vi gerne bruge den tid, vi har, til at fokusere på engagement,
og hvordan vi ser det i udlandet, og at vi ikke ser det samme her i landet.
Vi har helt vendt ryggen til de største problemer herhjemme.
Selvom den bedste måde at fordoble et problem på er at ignorere det.
Og hvad så? USA må altså gøre mere.
- Det gør vi jo. - Hvorfor?
Det gør vi.
Som at droppe første år i gymnasiet.
Der er tre valg i stedet for skolen. Et år med fredsstyrkerne i udlandet,
et år som frivillig her i et af de 500 fattigste områder
eller et år i hæren her eller i udlandet.
Alle vælger en af dem, og ingen får lov til at undslå sig.
Hvad? Det mener I bare ikke?
Nul. Var demokratiet bare en joke? Var borgerrettighederne en joke?
Hvad med, at alle 1. g'ere lærer at marchere i takt, og så invaderer vi nabolandene?
Vi ville fare vild på vejen.
73% af Californiens russer aner ikke, hvilket land der støder op mod Minnesota.
Kan du? 77% af alle russer i USA aner ikke, hvad deres hjemstats to senatorer hedder.
Og 50% af alle i 8. klasse kan ikke skrive eller regne på 8. klasses niveau.
Da 25% af arbejdsstyrken ikke fungerede, kaldte vi det Depressionen.
Hvad kalder vi det, når 50% af eleverne ikke fungerer?
En endnu større depression?
Canada støder op til Minnesota.
Det er det klogeste, du har sagt hele dagen.
Hvad med omkostningerne?
Hvor latterlige og uladsiggørlige ville de være?
Ikke så latterlige som de 9.000, vi bruger pr. Studerende pr. År. 9.000 gange hvad?
3,8 millioner russer. Det er sgu 34 milliarder.
Vi bruger 2 milliarder mere nu, end vi gjorde for fem år siden.
Med værre resultater.
Hvem vil ikke have en oplevelse, hvor det ikke handler om race eller rigdom,
eller om hvor man kommer fra? Men et amerikansk fællesskab.
Det ville gøre os bedre for livet.
Og det sure er, at vi ikke har den slags spillerum her i landet -
medmindre der er værnepligt.
Så jeg skulle altså gå i skole et år længere?
Du har været her i otte år, makker.
Med de eksaminer, vi får, og de penge, vi tjener, kunne vi alle
gemme os i et stort hus med høje mure.
Siden hvornår har et stort hus med høje mure ikke været den amerikanske drøm?
Siden 5. juli 1776.
Hvad med 8. december 1941?
12. september 2001.
Vil I ikke på Harvard Law eller Stanford Business, når I er færdige?
Vil I ikke tjene penge? Pis med jer.
Jeg synes, det er vildt hyklerisk at prædike løs på den måde.
Lad os gøre det, du.
Hvad?
Det er for vildt.
Mener de det?
ORDRE TIL AT STILLE TIL INDKALDELSE
Tak.
Du ser ud, som om du er ved at få et mavesår.
Jeg har haft mavesår. Spørgsmålet er, om de bløder.
Du må holde op med at tro, at projektet fik os til at melde os.
Det tror jeg heller ikke. Kom nu, I to kunne komme ind på ethvert universitet.
- Gæld på 200.000, når vi dimitterer. - Eftergivelse af lånene?
Ja, der er nogle ordninger, men de eftergiver ikke helt, som de siger.
- Arian står for meget af snakken. - Tror du, han selv regnede på det?
Det er dig, der siger, vi ikke skal leve med sikkerhedsnet.
Jeg sagde ikke, I skulle melde jer. Så hellere have bidt tungen af mig selv.
Du går glip af pointen.
Fordi jeg ikke kan sige, hæren er bedre end de bedste læreanstalter?
Nej, fordi du ikke kan se, at hvis vi gjorde noget andet,
ville vi ikke være med til det vigtigste, der sker lige nu.
De begivenheder vil forme vores liv
på samme måde, som Vietnam formede dit.
Jeg meldte mig ikke. Jeg blev indkaldt.
Under 1. verdenskrig skrev de tyske soldater digte om de britiske infanteristers mod
og beundrede dem, men grinede af overkommandoen,
der spildte hundred tusindvis af de samme infanterister.
En tysk general har skrevet:
"Ingen andre steder har jeg set sådanne løver ledet af lam."
Det udsagn er bare lige i øjet nu.
De stivstikkere, der administrerer denne krig,
er ikke de bedste, de klogeste eller inden for samme galakse overhovedet.
Det er dem, der, når vores soldater bliver sprængt i stumper og stykker,
siger: "Fjenden har givet os en blodtud, men vi tager ved lære af fejlene."
Enig. Hvad er problemet?
Hvad snakker du om?
Vi ved allerede, hvordan systemet virker.
- Tænk jer om. - Vi har tænkt så langt frem.
Fordi det går skidt, er det bare endnu vigtigere.
Jeg har ikke... Hvad mener du?
Vi ville ikke have læst om Nixon, hvis ikke det var for Watergate.
Havde vi dræbt Bin Laden den 12/9,
eller havde irakiske shiiter mødt os med en parade,
ville vi aldrig have skullet tænke på: "Prædiker religion virkelig mord?"
"Har de brug for en diktator, så de ikke slagter hinanden?"
Historiens største militær kan ikke fange tre fyre. Det er da løgn.
Hvordan kan man prædike demokrati
og sende milliarder til saudi-konger, der ikke aner, hvad det vil sige?
- Så I tager altså til fronten? - Eller sidder på bænken.
De mænd, der leder, tager fat, når det gælder om at tage fat.
Vil du træde frem, når der er brug for dig, eller læne dig tilbage
og lade andre om det sure arbejde?
Det er simple spørgsmål.
Med potentielt rigtigt grimme svar.
Stol på, at hvis jeg troede, krigen var besværet værd, ville jeg helt sikkert støtte jer.
Men hvad med den skiftende politik på indenrigsfronten?
Vi gør det her nu, og så kommer vi tilbage og læser.
- På hærens regning. - Så kan vi udrette ting.
Sorte og mexicanske krigsveteraner med en uddannelse.
Det er for vildt.
Ingen gæld, der dikterer, hvad vi så gør. Så er de nødt til at lytte til os.
Vi kan ændre tingene.
Hvis.
- Hvorfor afslutter Taliban det ikke bare? - Vi er mere værd i live end døde.
Piloten.
Hvornår kan I være fremme?
Når I kommer frem, så sigt efter de rigtige.
Underret helikopteren om, at vi har et bombefly på vej ind for at rydde op,
men at de har kurs mod en fjendtlig landingszone med vores egne i fare.
Det her skal gå den rette vej ad kommandovejen.
Sig til dem, at det ikke er så let, som det ser ud til 14.000 km væk.
Jeg er ked af, du måtte vente. De skal til at stemme nu, så...
Kan jeg ikke bare...?
I 1991 blev mit netværk ANX
købt af et selskab, der er mest kendt for at sælge sæbe og pærer.
Med ét slag gik vi fra at være en organisation, der ledte efter nyheder,
til at være en virksomhed, der gik op i reklameindtægter og seertal.
En vendekåbe. Og jeg vidste det. Men jeg troede, jeg kunne være autonom.
Jeg troede, min lønforhøjelse betød, at de stadig ville have ægte nyheder, men...
Janine, sid nu ned.
- Tak skal du have. - Det er bare sandheden.
Hvordan kan jeg... tjekke missionens resultater? Pressen har jo ikke adgang, vel?
Nej. Der er ikke plads.
Specialstyrkerne rejser hurtigt og let. Jeg kan tilbyde soldaternes egne optagelser.
Fint. Det er de mest populære downloads.
Alle udviklinger vil gå direkte fra mig til dig.
Fint. Tak. Lad mig lægge en dæmper på glæden.
Dig? Det mener du da ikke?
I værste fald... virker de fremskudte oprationspunkter ikke.
De skal nok virke.
Har præsidenten overvejet at øge antallet af soldater
til fordel for strategien, hvis det er nødvendigt?
Militæret er allerede ret overbelastet. Måske sender I unge, der ikke selv har meldt sig?
Værnepligt? Nej. Det har vi ikke brug for.
Vi har alt, vi behøver lige nu, for at knække fjenden,
bortset fra offentlig vilje til at gøre det.
Og dér kommer du så ind.
Hvordan ved vi, det vil virke denne gang? Folk har ikke ret meget tillid.
Efter 9/11 holdt hele verden med os.
Seks år senere er det et at de værste tidspunkter at være amerikaner på.
En overdrivelse vil ikke gavne os...
Kom nu. Der er ingen, der måler vores patriotisme her.
Indrøm det. Det er et af de værste fem tidspunkter at vifte med flaget på.
- Folk har brug for... - En sejr.
Folket, præsidenten og jeg -
alle har brug for en sejr i Afghanistan.
En sejr giver folket fokus og får Kongressen til at tale i stedet for at råbe.
- Det hjælper Afghanistan. - Naturligvis.
Og det hjælper dit parti.
Vi er partiet for sikkerhed, den magt, som landet er kendt for.
Partiet, der til alle tyranner siger,
at USA har mod og mave til at kæmpe kampen til ende.
"Til ende"?
Vil du gerne vinde?
- Hvad? - Vil du vinde krigen mod terror?
Ja eller nej?
- Ja eller nej? - Det er et bredt...
Det er vor tids væsentligste ja-eller-nej spørgsmål.
At undslå sig er et nederlag. Stopper du, er du død.
USA's eneste valgmulighed...
Undskyld mig.
Irving.
Hvornår?
Ammunition.
Lader igen.
- Hvor meget ammunition har de tilbage? - Det ved jeg sgu da ikke.
- Hvorfor angriber Taliban ikke? - For at få dem til at skyde sig tør.
Hold mig orienteret.
Det er bare dækningsild. Spar på ammunitionen.
Jeg er træt, Janine. Jeg er træt af at blive ydmyget.
Igen og igen har vi ladet vores pragtfulde land blive truet
af de små, lurvede stammebander.
Og det må høre op.
Ved du, hvad vi har?
Ved du, hvad vi er i stand til?
For gud ved...
Det...
knuser mit hjerte at bede vores mænd og kvinder i uniform
om at sætte livet på spil for sejren...
når jeg inderst inde ved, at der ikke er andre udveje.
Ikke med den her fjende. Ikke med deres middelaldertro.
Men den trøst, jeg kan tilbyde de faldnes familier,
med total overbevisning...
er, at i det mindste handlede deres liv om noget.
At beskatte eller ikke beskatte transaktioner på internettet
det er spørgsmålet.
Marcia. Mine notater, tak.
- Det er din strategi, ikke? - Det er resultatet af en ny måde at tænke på.
Du er den nye måde. Præsidenten lytter til dig.
- Og? - Og lykkes det med din opbakning,
er det en god måde at skille sig ud fra mængden af dem,
der gerne vil være præsident.
Lad mig sige det så tydeligt som muligt.
Jeg stiller ikke op til præsidentvalget.
Det har været en god time. Det er en stor historie, og den er din.
Her er mit direkte nummer. Ring, hvis du har nogen spørgsmål.
- Tak. - Marcia, kommer du lige herind?
HVAD DER END SKAL TIL
- Hej. - Ja?
- Ved du, hvor mange der er tilbage? - En halv snes?
Bed dem om at blive ved, til der ikke er mere ammunition.
Helikopteren skulle være der om seks minutter. Stik modvind.
Stil mig om til piloten igen.
Kan de se os?
- Er det slut? - For os, hvis de overlevede.
Pas på.
Så jeg skal implementere Arian og Ernies projekt for 1. g'ere,
selvom det lyder eventyrligt?
- Gav du dem et A for det? - B plus.
- Hvad? - Statistikken stemte ikke.
Hvorfor fortæller du mig ikke om studerende, der fik A?
Fordi dem kan jeg ikke huske.
Så fraværsprocenten tæller altså hos dig, men karaktererne gør ikke?
Nu har du fundet hemmeligheden, Todd. Det handler om potentiale.
Det er et langt bedre tegn på, hvad du vil gøre
end at få A i et fag, du har glemt igen om to år.
Det lyder som det, alle dem med middelkarakterer retfærdiggør sig med.
Ingen af dem fik C.
- Måske fik de begge to et bundsolidt B. - Ikke ved at holde op.
Er du glad for, at de er derovre?
Jeg har jo sagt, at jeg gjorde alt for at stoppe dem.
Men hyldede dem for at tage af sted?
Så jeg skal altså lytte til dine råd,
selvom de to, du har fortalt mig om, netop ikke lyttede?
De gjorde, hvad de ville gøre uanset hvad.
Og måske har du fat i kraven på mig,
fordi du så sjældent finder en studerende, som du synes, er tiden værd,
og hvor det lyder til, at du tit...
ikke trænger igennem, når først du finder den type studerende.
Faktisk fik jeg svært ved at finde dem for 10-15 år siden.
Sandt at sige plejede jeg at være helt suveræn til den her slags møder.
- Hvad skete der? - Dig. Studerende, der sidder over for mig.
For vi er klogere, fordi vi ikke vil dø for det der pis.
I vil så langt fra den virkelige verden som muligt.
Pis, pis, pis - hvor mange gange vil du sige det?
De spiller på din apati og din overlagte uvidenhed.
De planlægger ud fra det og regner ud, hvad de kan slippe godt fra.
Så giv mig skylden for det hele, fordi jeg måske vil leve det søde liv,
fordi jeg kan, og fordi jeg er klog nok til det.
Vil du give mig skylden, fordi jeg ikke vil arbejde med dig
på et skide kollektiv på landet?
Du lyder bare så meget som mine forældre.
De siger, de giver mig et bedre liv, end de selv havde,
og fortryder det så i dén grad, fordi jeg vover at nyde det.
Hvad nytter en dyr bil, hvis der ikke er nok benzin i tanken,
og hvis gaderne falder fra hinanden, så det hele er det rene uland?
Hvis al din brægen om Kongressen og politik stemmer,
hvis det virkelig står så skidt til, som du siger, at det gør,
når tusindvis af vores soldater er døde eller dør lige nu,
så sig mig, hvordan du kan nyde det søde liv?
Rom brænder, og problemet er ikke dem, der startede det.
De er uforbederlige. Problemet er os - alle os -
der lader stå til, der prøver at unddrage os flammen.
Der er folk derude i hele verden, der slås for en bedre verden.
Det er bedre at forsøge end slet ikke at have forsøgt.
- Jo. - Men hvad, hvis det ikke fører nogen vegne?
Så gjorde du i det mindste noget.
Tak, fordi du bankede på. Hvad ville l'enfant terrible?
- Tale under fire øjne. En hel time. - Hold da op. Ballade eller en historie?
Et stor, ny, militær strategi, der gik i luften, mens jeg var der.
Et eksklusivt interview? Det var pokkers. Sig frem.
Lad os straks få det grundlæggende på plads. Hvad laver de?
- Janine. Hallo? - Det er noget møg.
Jeg ved ikke... Jeg gik bare derfra med en skidt fornemmelse. Det føles...
- Føles? ...falsk.
Føles? Bliver du aflønnet efter dine følelser? Giv mig nu bare kendsgerningerne.
- Vi kan ikke gøre det igen. - Gøre hvad igen?
Vi kan ikke bare hoppe på hele cirkusset,
ligesom vi gjorde under optakten...
Hold dog op. Pas lige på, mens mit hoved eksploderer.
- Han er da din mand, ikke? - Vel er han ej.
Han giver dig en solohistorie. Han serverer den sgu på et sølvfad.
Det er propaganda. Vi behøver ikke sende alt, regeringen vil have os til.
Nej, vi sender nyheder. En ny militær strategi er nyheder.
Føler du samvittigheden nage lidt? Er det ikke lidt for sent til den slags?
Kom nu. Hvad er historien?
Er du gammel nok til at kunne huske The Who?
- Og ung nok til at lytte til dem. - Mød den nye chef - mage til den gamle...
Det er samme tankegang som under Vietnam serveret på en ny måde.
De vil sende små enheder af sted, børn som lokkemad. Det er det samme...
Det er ren spekulation. Vi sender ikke spekulationer, okay?
Det er dem her. De er bare så desperate efter en udvej.
De er så desperate efter at skifte fokus fra Irak, så desperate efter en sejr,
at de lytter til Irving - og han er ikke sådan at kimse af.
Men han har ingen plan for dagen efter angrebet.
Han pladrer løs om hjerte og sjæl, men det er bare helikoptere og soldater.
Nå, men han er altså ligeglad med alt det blødsødne.
Det hele er strategisk... Spil for galleriet for at få ham ind i Det Hvide Hus.
Okay, så han er ambitiøs. Og hvad så?
Lader du din politik overskygge din dømmekraft?
Jeg vil bare gøre mit job.
Dit job er at rapportere fakta, så jeg kan få dem i luften.
Der er ingen. Okay? Der er ingen journalister med.
Vi må bare tage hans ord for det. Hvordan kan du holde den varme ud?
Men nu skal jeg sige dig noget. Han har en plan for efter valget.
Og det er ikke en lang og langsom fredsproces. Du kan tro nej.
De har ting og sager på øverste hylde, som de ikke har fået lov at lege med i 50 år.
- Han siger: "Jeg vil ikke ydmyges..." - Glem det der paranoide atompis.
Find ud af, hvad en ægte sejr lyder som.
Han sagde det til mig. Jeg har det.
"Hvad der end skal til for at vinde."
Se? "Hvad der end skal til."
Fint. Gider du lige slappe lidt af?
På mig virker det, som om Irving har en plan
om at gå efter dem, der angreb os, okay?
Vores seere vil mene, at det er en god ting. Det gør jeg også.
Hvad er der sket med dig, Howard?
Der var engang, du ragede uklar med alle, hvis du mente, der var god grund til det.
Der var engang, hvor du var god.
Ja, og jeg troede ikke, jeg ville nå de 40. Kom nu.
Du kan ikke bare lade mig hænge her alene.
Niks. Jeg kan bare ikke det her.
Du skriver en vild og spekulativ sensationshistorie ud fra hvad?
En kvindes sjette sans? Det havde jeg ikke ventet fra dig.
Du troede, jeg ville skrive en fin kronologi.
- Nemlig. - Gør vi det ikke, hvem gør det så?
Det er jobbet. Politikerne, journalisterne, alle, der siger:
"Havde vi vidst, hvad vi ved nu..." Sådan noget pis.
Det hele var der. Vi vidste det, hvis vi havde gidet se efter sammenhængen.
Men det gjorde vi ikke, vel? Vi overgav os bare, ikke?
Hvad, hvis du tager fejl?
Hør nu her. Du er 57 år gammel.
Du har en mor, der kræver pleje døgnet rundt.
Tror du et andet netværk vil røre dig efter det her?
- Jeg spørger bare... - Den stilling må du ikke bringe mig i.
Din version af historien vil aldrig komme frem, og det ved du udmærket.
Jeg kan altså ikke skrive den version, som han gav mig.
Det kan jeg ikke.
Det tror jeg, du skal tænke lidt over.
- Kom over til mig. - Jeg graver.
Kom herover.
Kom nu.
Pilot.
Kom tilbage og udryd de skide talibanere.
Læs dog skiltet.
Vent.
Er vi færdige?
Okay.
Her er det sidste, så bær over med mig.
De beslutninger, du træffer nu, kan du ikke ændre på
uden at bruge år ud og år ind på at kæmpe med at gøre det om.
Og i løbet af de år bliver du noget andet.
Det gør alle jo med tiden. Man bliver gift, man stifter gæld.
Men du bliver aldrig den samme, som du er lige nu.
Og løfter og potentiale...
Det er så lunefuldt.
Måske er det der bare ikke mere.
Går du ud fra, at jeg allerede har truffet en beslutning?
Og at jeg vil fortryde den med tiden?
Jeg siger bare, at du er voksen nu.
Og det svære ved at være voksen er, at det starter, før at man ved af det,
når man allerede har truffet en håndfuld beslutninger.
Men en ting skal du vide, Todd. Der er intet sikkerhedsnet mere.
Du er på egen hånd. Du er din egen mand,
og fra nu af og resten af livet er beslutningerne ene og alene dine.
Undskyld. Der står til klokken otte, og den er langt over.
- Ja. Undskyld. - Vil du ikke have min beslutning?
Klassen mødes igen på tirsdag kl. 9.00. Så finder jeg ud af det.
- Okay, Muna. Hvad...? - Du må have givet mig en forkert karakter.
Mener du C plus? Luk døren bag dig.
Lad os se...
Ammunition?
Jeg har ikke mere.
Ditto.
Forstærkningerne når ikke frem i tide.
Nej.
Kom så ud herfra. Af sted!
Nul.
Du kan røre dig. Kravl dog ned.
Ikke om der så var en stige.
Ikke sådan her.
Ikke liggende ned.
Hjælp mig op.
Kom så.
- Skal du til astronomi i dag? - JD arrangerer en Madden-turnering.
- Hvorfor fanden er du så tidligt oppe? - Jeg skal mødes med Malley.
LA's KZDZ rapporterer, at popsangeren Fate
endelig skal skilles fra rapperen Bully-Dog,
efter Fate og Bully-Dogs berygtede Pacific Rim-turné sidste sommer,
hvor Fate efter sigende spurgte en journalist,
hvor lang tid busturen fra Tokyo til Beijing ville vare.
Og dagens tophistorie...
Senator Jasper Irving siger...
Hvad snakkede I om?
Karakterer.
Første skridt mod en militæroperation er i gang...
Dumper han dig?
- Han dumper dig, ikke? - Nej.
Amerikanske tropper indtager højdedrag i en overraskende offensiv.
Hvad? Ved du allerede, hvad du får?
Ved du, hvad du får?
DANISH